Александър Пушкин
Към приятелите

Превод от руски: Найден Вълчев, —

chitanka.info

Към приятелите[0]

О, аз не съм лукав ласкател,

кога възпявам царя наш:

повеля туй е на душата,

а не ласкателство на паж.

Аз него просто го обикнах:

че с труд, с надежди, със войни

дори — Русия той подтикна

към друг живот и други дни.

В кръвта му ври младежка страст,

а не владичество държавно:

когато той наказва явно,

смекчава тайно свойта власт.

И аз във край далечен страдах,

изгнанствах дълго във тъга,

но той десница ми подаде

и ето пак съм тук сега.

Показа грижа той към мене,

стори ми толкова добро,

че му написах вдъхновено

хвала с признателно перо.

Ласкател аз? Не, братя мили!

Пред всичко друго на света

ласкателят със скверни сили

ограничил би милостта.

Би казал той: презри народа

и свойта нежност задуши!

Царю, от книгите изгода —

разврат в метежните души.

Беда и крах грозят престола,

от роби щом е обкръжен,

там, скръбно свел очи надолу,

мълчи певецът вдъхновен.

[0] Стихотворението е написано като отговор на обвиненията срещу Пушкин за стихотворението му „Станси“, което известни среди и даже приятели на поета тълкували като ласкателство към Николай I. „Към приятелите“, което искал да публикува, Пушкин изпратил най-напред на императора и по Бенкендорф получил следния отговор: „… негово величество е напълно доволен от него, но не желае то да бъде напечатано“. Истинската причина за забраната на стихотворението са последните три стиха, където Пушкин се противопоставя на ласкателите и изразява програмата си: ограничаване на самодържавната власт, защита на народните права и просвещението и на правото за свободно мнение. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.